Антон Делвиг
Романс

Превод от руски: Иванка Павлова, —

chitanka.info

„Пирувам, приятели, с вас, но съм сам,

измъчван от грижа голяма,

че може би утре и аз ще съм там,

отгдето завръщане няма.“

Макар че в компания весела бях,

печално говорех тогава,

защото от детство тревога таях,

че страшна беда приближава.

А те ми се смееха, някой венец

на моите къдри постави:

„Не се ли срамуваш, мечтател-певец?

Та всички сме млади и здрави!“

Избухна война. Призова ни тръба

и сякаш на пир полетяха.

Отидох и аз, но враждебна съдба

ме върна под родната стряха.

В бездействие тежко напрегнат следях

за техните битки, победи

и пръв оживявах с вестта си за тях

роднинските тъжни беседи.

Години минаваха. В сълзи облян

и в траур живях, а сърцето

се пита: къде са? След лютата бран

лежат бездиханни в полето.

По време на пир ми напомня за тях,

за младите дни веселбата.

Разплисква се чашата: чуждият смях

ранява дълбоко душата.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.